Ято, вече е зелено.
Не стигнахме ли вече?
Развързали са ти се връзките.
Изобщо не мога да се науча как става.
Добре дошли! Заповядайте!
Ти какво ще искаш, Ебису?
УЛИЧЕН БОГ: АРАГОТО
Ято най-накрая се върна.
Интересно е, че Бишамон му позволи да използва лечебния извор.
А пък Кофку го зарови със сладкиши.
Дано всичко да бъде наред.
Аз… За какво изобщо съм му нужен?
Юкине! - Бишамон, Казума!
Не сте ли виждали Ято и Ебису?
Ебису отиде да види Ято
и от тогава не ги знаем къде са. - Моята стая е оставена в пълен хаос.
Тогава?!
Епизод 13: Съобщение от бога на щастието
Значи това е таверната на Олив? - Поръчай си каквото поискаш.
Днес черпи батко Казума. - Избрахте ли си вече?
Дават знаменца с детското меню.
Как ти се струва? - Не.
Искам горещ бургер стек.
Знаех си, че ще избереш точно това!
Приличаш на един човек, който винаги яде това.
Следващия път ела с татко и ще ви бъде безплатно!
Сега!
Той унищожи Пръстена на мира?!
Това е просто невероятно!
Благословеният му е безразсъден, колкото и самият Ято!
Не разбирам как Казума ходи все с това.
Толкова стяга!
А ти защо ме доведе тук, Ято?
Защото Ебису пожела така. - Предишният аз?
Значи сме били близки приятели.
Предишният ти…
Вийна! - Бягай, Ебису!
Ти наистина се прероди…
Да. Казват, че ми се случва доста често.
За мен си било обичайно… - Не познавам по-предишни въплъщения.
Предишният Ебису беше този, с когото се запознах.
Готово! Да ти е сладко! - Охо, изглежда супер!
Благодаря за храната.
Вкусно е! - Нали? Напомня ли ти нещо?
Ей, с тебе говоря!
Божке…
Наистина е вкусно! За първи път опитвам нещо толкова добро!
Сигурен ли си?
Струва ми се, че винаги си харесвал храната тук.
Така ли?
Много ми харесва, наистина!
Оставаш си все така глуповат.
Ебису, наистина ли не помниш нищо? - Нищо.
И приключението ни в ада? Дори бягството ни от Изанами?
Да не сме се били с теб?
Явно спомените не остават…
Аз просто… се появих тук.
От храма се виждаше красивото море.
Тих град… Трудолюбиви хора…
Влюбих се в този свят от пръв поглед!
Веднага исках да направя всички щастливи!
Да направиш всички щастливи…
Основен инстинкт като за Ебису.
Не искат ли всички богове това?
Добър въпрос…
Ти си от боговете на войната, нали? Значи си супер силен!
Да, това е силната ми страна.
Яко! А аз съм такъв кашкавал…
Добре ли се справих в ада?
Нали с теб сме се били? Смятам, че е било велико!
Добър ли бях към Съкровищата си?
Успявах ли да правя хората щастливи?
Какъв… станах, когато пораснах?
Всички казват, че боговете са ме наказали.
Сигурно съм бил зъл и съм си заслужил смъртта.
Не е вярно! Ти беше чудесен бог.
Готов беше да се жертваш за другите!
Притежаваше невероятна сила!
Не можех да ти стъпя и на малкия пръст!
И все пак…
Върни се, Куни!
Ебису!
Дръж се, Ебису! Ей, чуваш ли ме?!
Сбогом, заклинателю Ебису.
Дано новият ти опекун да те поведе по по-добър път.
Сега можеш спокойно да прегърнеш смъртта.
Не умирай! Даже не си го и помисляй!
Няма нищо страшно, господарю Ебису.
Колкото и пъти да умрете, пак ще се преродите.
Не бива да се страхувате.
Не се страхувайте от смъртта!
Ебису! Не се давай, Ебису!
Какво ще стане с твоята същност?!
Наистина ли искаш точно това?
Кажи ми, Ебису!
Бог Ято…
Радвам се… че се запознахме…
Аз… Аз също…
Не искам… да умра!
Аз също… Дано ми простиш, Ебису.
Ти не си виновен… - Моля те.
Позволи ми да се извиня.
Небесата излязоха с официално становище.
С моето прераждане, Ивами е официално пратен в изгнание.
Боговете ще се отнесат благосклонно към другите от клана Ми.
Решил съм на мястото на Ивами да сложа Куними.
Ивами обаче винаги ми е бил най-довереният близък.
Благодарение на вас, небесата още не са го открили.
Би ми се искало да остане тук по възможност…
Приемливо ли е? - Да.
Благодаря, ненормална бабо!
Ебису, това от кого го чу?
Ято те наричаше така.
Каза ми, че това е сегашното ти име. - Сериозно?
Позволете да ви разкажа какво всъщност стана.
Господарят влезе в ада, за да вземе Четката на демоните.
Четката на демоните?
С нейна помощ се призовават и управляват демони.
Той изучаваше възможностите й през всичките си прераждания.
С всеки опит научаваше и нещо за себе си.
Само че никога не стигна до задоволителни резултати.
Затова все се разболяваше. - Къде се намира тази четка сега?
Не можахме да я открием. Но той излезе от ада с нея.
Надявам се само да не я намерят никога.
Не искам отново да попадне в него.
Но защо така е държал на идеята за овладяване на демоните?
Знаете, че моят господар е и бог на търговията.
Той разбираше, че не само парите правят хората щастливи.
Точно така стигна до обсебващата идея за демоните.
Вярваше, че ако ги покори, ще ги използва за добро.
Каква история! Изобщо не подозирахме за това.
За доброто на хората…
Само ако бяхме разбрали за това по-рано…
Ебису…
Сигурен съм, че желанието да помага на хората ще остане, но…
Ято пак се нанесе тук, без да пита.
По цели дни нищо не прави. Че тук да не сме приют?!
Можеше да измие чиниите или да напълни ваната.
Или да се стегне и да яде това, което му правим.
Така казваш сега,
но докато него го нямаше, всеки ден чистеше тавана!
Като че ли проветряваше и завивките, а?
Надявам се скоро да дойде на себе си.
Нали си има Юкине и Хийори?
Да. Докато са заедно, всичко ще бъде наред.
Юкине. Ела замалко.
Този аромат…
Ято, ако имаш да ми казваш нещо, давай.
Аз… убивах хора с помощта на Нора.
Още от малък. - Нали е минало?
Всеки път… Винаги, когато ме помолеха.
Дори наскоро…
Отвратително, нали? Но…
Повече не искам да е така.
Искам да се променя.
Ти можеш да си добър бог.
Такъв, който да радва хората.
Как трябва да постъпя?
За да стана като Ебису?
Нора…
Ято, как посмя да ме захвърлиш така?
Е, май ти прощавам. Поне изпълни задачата.
Извади Ебису от ада.
Имам въпрос.
Ебису загина вместо баща ми, нали?
Чак сега ли разбра?
Небето толкова настояваше да има виновен,
че бяха длъжни да си изберат един.
Така се случи, че интересът на Ебису дойде тъкмо навреме.
Татко само трябваше да им даде следата.
Толкова бяха щастливи! Всички са доволни сега.
Ято, прибери се вкъщи.
Татко ще те възнагради. - Никъде няма да ходи!
Ти още ли си тук?
Това не те касае, безполезно момченце.
Я кажи, знаеш ли как крещят хората, когато умират?
Виждал ли си истинския цвят на кръвта?
Ароматът на студената кожа? Звукът от чупещи се кости?
Не можеш да делиш този товар с Ято.
Знаеш ли…
Никога не се променяш. Никога!
Все същата усмивка.
Независимо кой умира. Но аз…
Вече не мога да се усмихвам с теб. Хики.
Вече направих избор.
Благодаря ти за всичко, Хииро.
Шегуваш се…
Та ние с теб винаги сме били заедно…
Ябоку!
Не. Аз съм Ято.
Хики. Аз те…
Освобождавам!
Направил е избор…
Юкине.
Искам да бъда бог на щастието.
Да стана нещо, което да радва хората.
Но как, след като мога само да убивам?
Какво да правя?! Покажи ми пътя, Юкине!
Според мен не трябва да се променяш.
Щом можеш да убиваш, ще унищожаваш злото.
А аз ще ти помагам като твой Благословен.
Повече няма да убиваш хора!
Хийори…
Пожелавам си Ято да стане такъв, какъвто иска да е.
Ято, ти избра Юкине.
А ти, Юкине, избра Ято.
Затова знам, че моето желание ще се сбъдне.
Вярвам във вас!
Ято!
Каква огромна Буря! - Ела, Секи!
Убивайки демони, можеш да спасиш много хора.
Да им помогнеш да не се загубят.
Сигурен съм в това.
Затова новата ти задача е да търсиш злото и да го унищожаваш!
Ти, който посмя да оскверниш Земята на слънцето!
Като бог, аз, Ято, изправям се пред теб със Секи,
за да те залича завинаги!
Разсичане!
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Добър си с думите, Юкине! - Млъквай!
Гледай си работата! - Да бе, ясно.
Татко… - Слабакът те освободи, Мизучи.
Най-накрая в бунтарска възраст! Просто очарователно.
Фуджисаки, хайде!
Какво видя там?
Нищо.